Traducerea: behemot
Sincronizare și adaptare TVQS: sky
E incredibil.
Nu mai există un astfel de oraș în lume...
niciodată nu a existat...
Vorbești de parcă n-ai mai fi fost aici...
N-am venit suficient de mult, asta e problema.
Imaginează-ți orașul ăsta când plouă...
Imaginează-ți-l în 1920, Parisul în anii '20.
Pe ploaie, cu toți artiștii și scriitorii...
De ce pe ploaie?
Ce e așa grozav în a fi ud?
Și imaginează-ți cum ar fi să ne mutăm aici! După nuntă.
O, nu... Doamne, ferește. N-aș putea trăi altundeva decât în America.
Mi-aș dori să locuiesc aici și să scriu romane
să nu fiu nevoit să scriu scenarii pentru filme...
Aș renunța imediat la casa din Beverly Hills, la piscină și tot restul.
Ascultă. Aici a trăit și a pictat Monet...
Suntem la jumătate de oră de oraș!
Imaginează-ți că am locui aici. Am putea, dacă romanul meu ar avea succes.
Ești îndrăgostit de o iluzie.
Sunt îndrăgostit de tine.
Ar trebui să ne întoarcem în oraș, cinăm cu părinții mei.
Să mergem.
Iată-i și pe turiștii noștri.
De n-aș mai vedea atâtea bulevarde încântătoare...
Ce oraș! Eu mă simt de parcă aș aparține acestui loc.
Mă văd mergând agale cu o pâine sub braț, pe Rive gauche,
către Café de Flore, să mă scufund în scrisul cărții mele.
Heminghway numea asta "o sărbătoare în mișcare"
Cu traficul ăsta, nimic nu e mișcare.
Un toast pentru noul proiect al lui John în Paris.
Noroc... Noroc...
- Felicitări. - Mulțumesc.
Așa... O să vă spun adevărul.
Sunt foarte încântat de această fuziune a firmei noastre cu francezii...
dar ca să fiu sincer... nu sunt prea francofil.
John urăște politica lor.
Niciodată n-au fost prieteni ai SUA...
Păi, nu poți să-i învinuiești că nu sar să se bage în cușca aia de iepuri din Irak...
Dragă, să nu începem cu asta...
Nu-i nimic rău dacă eu și tatăl tău nu avem aceeași opinie despre asta...
Tatăl tău ține cu aripa dreaptă a partidului republican...
și eu cred că trebuie să fii complet sărit de pe fix ca să faci așa ceva, dar...
Ok, ok...
Nu, nu. Asta nu înseamnă că nu ne respectăm unul altuia opiniile, nu-i așa?
Știi ceva? Hai să vorbim despre planurile de nuntă, vreți?
- Inez? - Paul? Carol?
- Cum de sunteți aici? - Dar voi?
Paul and Carol Bates, vi-i prezint pe părinții mei.
Încântat să vă cunosc.
Pe Gil îl cunoașteți.
Nu mi-ai spus că veniți aici?
Nu, s-a întâmplat brusc. Paul a fost chemat să țină o prelegere la Sorbona.
- Sorbonne. - Sorbonne
Minunat!
Tata a venit aici pentru afaceri, și ne-am hotărât să venim și noi.
Grozav, putem să petrecem ceva timp împreună.
Hmm, avem deja niște planuri, dar poate reușim...
Ce...?
Ce faceți mâine? Noi mergem la Versailles.
Mor să văd Versailles!
Dar mâine trebuie să mergem să mâncăm la "Brasserie Lipp".
Da, deja am rezervat.
Știți, am avut un profesor care a luat cină acolo odată, și l-a văzut pe James Joyce.
Acum mult timp. Și James Joyce mânca varză călită și cârnați.
Asta e toată povestea?
Nu e chiar o poveste, e mai mult o anecdotă.
- De abia așteptam să mergem la Versailles. - Grozav.
Sper să nu fii și mâine la fel de antisocial la Versailles.
Ce, am fost antisocial?
Ascultă... se vedea clar că nu vrei să mergi.
Păi, sunt prietenii tăi.
Și adevărul e că nu îl plac atât de mult cât îl placi tu.
E un geniu! Mi-a căzut cu tronc când eram la facultate.
- Iar Carol e și ea inteligenta. - Draga mea, este un pseudo-intelectual.
Gil... nu cred că ar fi chemat să predea la Sorbona, dacă ar fi un pseudo-intelectual.
Mai bine i-ai da cartea ta să o citească.
De ce?
Ca să-și spună părerea,
să vedem dacă merită să te chinuiești atât.
Mă chinuiesc, pentru că sunt un scriitoraș de Hollywood...
... și nu am scris niciodată literatura adevărată, până acum.
Gil... iubitul meu... promite-mi ceva.
Dacă nu iese figura cu cartea, abandonează ideea...
va fi mai bine așa.
Studiourile de film te adoră, le plac scenariile tale
Chiar vrei să dai cu piciorul la tot, doar ca să te chinuiești?
Bine...
De ce ai face asta?
Îmi amintesc că Ludovic și-a mutat curtea aici în 1682.
Aici erau numai mlaștini, iar în franceză veche
Versailles înseamnă "teren desțelenit"
Într-adevăr?
Partea din mijloc este în stil francez clasic.
E opera lui Louis Le Vau, Jules Mansart, și Charles Le Brun.
Exact.
Mi-ar plăcea o casă de vacanță ca asta.
- Te cred. - Și mie mi-ar plăcea.
Nu uita că pe vremea aia nu aveau dușuri.
Unde vreți să stați după ce vă căsătoriți?
- În Malibu. - Într-o căsuță...
în Paris cu ferestre mari. - La Bohème...
- Mai lipsește doar tuberculoza. - Exact. Mulțumesc.
Știți, nu e tocmai în apele lui să scrie un roman.
Într-adevăr?
Păi până acum...
Oricum, toată lumea îți apreciază scenariile. E ușor să scrii scenarii...
De ce nu le spui despre personajele tale? Despre ceea ce scrii acum?
A... nu-mi place să vorbesc despre asta.
Nu trebuie să povestești tot. Doar puțin despre personaje.
Nu, nu.
Bine... Lucrează într-un "Magazin Nostalgia".
Ce-i ăla?
Nu cumva este un magazin unde se vând păpuși Shirley Temple,
și aparate de radio vechi? - Exact.
Niciodată nu am știut cine cumpără așa ceva. Cui îi pasă? Mie nu.
Oamenii care trăiesc în trecut.
Cei care cred că ar fi fost fericiți dacă ar fi trăit cu mulți ani în urmă.
Și în ce epoca ai fi vrut să trăiești, Miniver Cheevy?
Paris, anii 1920. Când ploaia încă nu era radioactivă.
Înțeleg, fără încălzire globală, televiziune, arme nucleare...
... cartelul drogurilor. - Clișeele din filmele de groază.
Realitatea e că nostalgia înseamnă negare. Negarea prezentului dureros.
Gil e un romantic total, ar fi fericit
să trăiască într-o continuă negare.
Și numele acestei teorii este complexul perioadei de aur.
- O. Touché! - Da.
E vorba despre a considera în mod eronat că ne-ar fi mai bine dacă am trăi
într-o altă perioadă de timp. Înțelegeți?
Unii oameni își imaginează asta,
fiindcă le e greu să se adapteze să trăiască în prezent.
Da. Asta e cea mai frumoasă verigheta.
Verigheta cu diamante.
Pe asta trebuie s-o luăm. Și toată lumea o s-o vadă
când o să mi-o pună pe deget.
Va fi un adevărat eveniment.
- Însă ce mi-aș fi dorit eu... - Nu vreau să discutăm iar despre asta.
- Ai ales deja, ce să mai zic. - Nu. Gil e inteligent,
și acum are și succes.
Doar că ar vrea să lase totul baltă și să se mute aici.
- Așa zice. - Ei bine, mă sperie.
Aceasta e cu siguranță cea mai faimoasă statuie a lui Rodin.
O copie a fost așezată lângă mormântul lui. Rodin însuși și-a dorit
să-i fie piatra de mormânt și epitaf. - Chiar așa?
Dacă nu mă înșel, a murit de gripă în 1917.
- Cât de multe știe, nu-i așa? - Da.
Multe din operele lui Rodin au fost inspirate de soția sa, Camille.
Da, Camille l-a inspirat, dar nu a fost soția sa, ci amantă.
Rose a fost soția sa.
Nu, niciodată nu a fost căsătorit cu Rose.
Ba da, s-au căsătorit în ultimul an al vieții lor.
Cred că vă înșelați.
- Contrazici cumva ghidul? - Da, exact asta fac.
Sunt sigură de ceea ce spun, Monsieur.
Da, ea are dreptate. Tocmai am citit o biografie în două volume despre Rodin,
și scria că Rose a fost soția lui, iar Camille amantă.
Unde ai citit asta, mai exact?
Da, am citit de curând, și am fost surprins,
pentru că și eu credeam că și tine, că e invers.
E o greșeală comună.
Onorați invitația tatălui meu? La degustarea de vinuri?
Da, va fi extraordinar. Paul est un expert în vinuri franțuzești.
Glumești. E adevărat?
O, da... un expert.
Când ai citit biografia lui Rodin?
- Eu? - Da.
De ce aș citi așa ceva?
Aș alege un vin din California, dar Napa Valley e la 10000 km depărtare.
Hei, ce mai faci?
- Mergem? - Nu-mi place tipu' ăla.
Să mai degustăm niște vinuri.
- Da. Hai aici. - Cum ți se pare asta?
Cred că trebuie să le degustăm în mod științific,
și s-o luăm de la capăt cu toate. Nu știu...
De ce ești așa de roșu?
Ce tot spui? Nu sunt roșu.
Ești roșu aprins.
Poate e de la feromonii pe care îi emani. Știi, feromonii mă înnebunesc!
- Sex și alcool. - Da.
Aprinde dorință, dar ucide eficacitatea.
L-ai încercat pe cel din '61? E divin.
Paul l-a ales.
Ce e? Ce, ce?
Un pic mai mult tanin decât cel din '59.
- Mie îmi plac mai mult cele de genul ăsta. - Sunt de acord.
Suntem ceva mai vioi...
Carol și cu mine vom merge să dansăm într-un loc minunat. Vreți să veniți?
- Sigur, da... - Nu, nu vreau să vă stric cheful
dar am nevoie de niște aer proaspăt. - Haide, vino!
Nu, nu, nu.
Deși, dacă ai de gând să stai acolo, obsedat de unde sunt ieșirile de urgență...
Dacă nu vrea să meargă, o să îl împart pe Paul cu tine. Sunt foarte altruistă.
Iar Paul este un dansator minunat.
Nu, nu, nu. Dacă n-ai nimic împotrivă, aș vrea doar să fac câțiva pași,
... apoi să mă bag în pat, și mergem altădată la dans.
Foarte bine, dar... eu pot să mă duc, nu?
Vrei să te duci?
Păi, da... Da! Nu sunt deloc obosită și chiar am chef să dansez.
- Apoi ne vom vedea la hotel. - Bine.
O să am mare grijă de ea.
Chem un taxi.
Bine. Dar să iei un taxi.
- Nu iau un taxi, voi merge pe jos. - Dar o să te pierzi.
Nu. O să merg pe jos.
E un scriitor bun? Ai citit ce scrie?
Nu lasa pe nimeni să citească.
Pe nimeni?
Dacă vrei, pot să citesc eu, și să scriu o critică.
- Ar fi grozav. - Da.
- Cred că de asta are nevoie. - Nu strică niciodată.
Să îi citească cineva romanul.
Dar să nu îl critici prea tare.
N-aș face asta, știi doar.
Sunt sigură, măcar atât te cunosc.
Problema e că atunci când vine vorba despre scrisul lui,
nu îl interesează opinia celorlalți.
Clar.
- Mă scuzați. Vorbiți engleza? - Nu.
Hotel Bristol?
-Haide! - Ce?
Haide! Vino! Treci în mașină, te conducem.
Cred că mă confundați.
Hai odată! Să mergem.
Ce? Nu prea înțeleg, sunt destul de amețit.
Asta e un vechi Peugeot? Am un prieten colecționar în Beverly Hills.
Haide, haide. Ia un pahar. Vino să petrecem în Paris
La petrecere? Bine.
Stai jos. Să mergem în Paris. Haide!
Unde mă duceți, oameni buni? La petrecere.
Nu e corect, că deja am băut destul vin în seara asta. Și acum șampanie!
Îmi place șampania! Noaptea de abia începe!
Let's fall în love
În Spain the best upper - sets do it.
Lithuanians and Letts do it
Let's do it, let's fall în love.
There you can go, if you want to.
The Dutch în old Amsterdam, do it.
Not to mention the Finns;
Folks în Siam, do it - think of Siamese twins.
Some ArgentInez, without means, do it,
People say în Boston even beans do it,
Let's do it, let's fall în love.
Romantic spon-ges they say, do it.
Oyster down în Oyster bay, do it.
Let's do it, let's fall în love.
Pari pierdut.
O, da... Ești din America?
La fel de mult cum e și Alabama.
Lipsește un gin bun la petrecerea asta. Tu cu ce te ocupi?
- Eu? Sunt scriitor. - Ce fel?
În momentul ăsta, scriu un roman.
Ah, da? Apropo, eu sunt Zelda.
Hei, Scott? Vino aici. E un scriitor. De unde?
California.
Scott Fitzgerald. Tu cine ești, bătrâne?
Gil... Ai același nume ca și...
Ca și ce?
Deci, Scott Fitzgerald... și...
Scott și Zelda Fitzgerald... Familia Fitzgerald.
- Nu e minunată? - Ba da, ba da...
Ce coincidență...
Are o sclipire ciudată în ochi...
stupefiat, anesteziat, lobotomizat...
Nu, nu, nu. Mă tot uit la omul care cânta la pian...
și, mă credeți sau nu, îi recunosc figura, dintr-o veche carte de muzică.
Sunt sigură că aș putea scrie versuri grozave pentru cântece...
dar n-aș putea scrie muzică, am încercat deja.
Dar când îi ascult cântecele, realizez că de fapt n-aș putea scrie...
cine știe ce versuri, și că adevăratul meu talent este să beau.
Asta cu siguranță.
Dar... nu el a compus muzica asta, nu? E imposibil.
Așa... ce fel de cărți scrii?
Lucrez la un.. auzit, unde mă aflu?
A, scuze, nu cunoști gazda?
Între prieteni, am organizat o petrecere pentru Jean Cocteau.
Râdeți de mine, nu?
Da, știu ce gândești. E plictisitor aici.
Și sunt gata să merg altundeva. Să mergem la _.
Eu sunt plictisită, el e plictisit, toți suntem.
Suntem toți plictisiți.
Atunci să mergem
Le spui lui Cole și Linda să vină, și...
Gil... vrei să vii?
E unul din cele mai grozave locuri din Paris.
Whiskey-ul e dinamită! "Bonsoir toute le monde"
Une bouteille de Bourbon, svp
Salutări cordiale. Scuză-mă, am cam amestecat băuturile.
El este scriitor... Gil... nu?
- Gil Pender. - Hemingway.
Hemingway?
Ți-a plăcut cartea mea...
Mi-a plăcut? O ador! Toată opera ta!
E o carte bună, fiindcă e o carte cinstită.
Asta face războiul din oameni...
și nu e nimic bun sau nobil în a muri în noroi,
decât dacă o faci cu demnitate.
Și atunci nu e doar nobil... ci și curajos.
Mi-ai citit povestirea? Ce crezi despre ea?
Erau și fragmente bune, dar lipsește ceva.
Trebuia să fi știut că n-o să-ți placă.
Dragă. Ești prea sensibilă.
Ție ți-a plăcut, dar el mă urăște!
Bătrâne, nu mă ajuți deloc.
M-am enervat.
Nu mă mai simt bine aici.
Hei! Tu unde pleci?
Mă duc să mă întâlnesc cu niște prieteni în Saint Germain.
- Se duce în Saint Germain, și eu cu el. - Zelda...
Dacă tu stai aici să bei cu el, eu mă duc cu toreadorul.
O aduci înapoi, într-un moment mai potrivit?
O să te înnebunească femeia asta.
E fascinantă și are talent.
Acum cu scrisul, data trecută cu altceva...
Ești scriitor, ai nevoie de timp să scrii, nu să te ții de tâmpeniile astea.
Te epuizează, pentru că e în concurență cu tine. Nu ești de acord?
- Eu? - Vorbește odată, îți cer să confirmi
că prietenul meu face o greșeală tragică
De fapt, eu nu prea cunosc familia Fitzgerald, așa că...
Ești scriitor, ai spirit de observație, ai fost cu ei toată noaptea.
Se poate să nu mai discutăm viața mea privată în public?
E geloasă pe talentul lui. Are un talent rar!
Îți place scrisul lui? Spune drept.
Termină!
- Îți place Mark Twain? - Mă duc după Zelda.
Nu-mi place să o știu cu spaniolul ăla.
Pot să mă așez? Da, sunt chiar un mare fan al lui Mark Twain.
Cred că se poate spune chiar că întreaga literatura modernă americană
se trage de la Huckleberry Finn
Boxezi?
Nu, nu prea... Nu.
Ce anume scrii?
- Un roman. - Despre ce?
Despre un om care lucrează într-un "magazin Nostalgia"
Ce naiba e ăla?
Un loc în care se vând lucruri vechi. Amintiri.
Apoi... E oribil, nu?
Niciun subiect nu e oribil, dacă povestea e adevărată.
Dacă textul e curat și cinstit, și dacă emana...
curaj și delicatețe în momentele tensionate.
Ascultă... pot să îți cer cel mai mare serviciu din lume?
Despre ce e vorba?
- Ai vrea să-l citești? - Romanul?
Da. Are vreo 400 de păgâni și aș vrea o părere.
- Părerea mea e că nu-mi place. - Dar nici măcar nu l-ai citit.
Dacă e prost, n-o să-mi placă, fiindcă urăsc literatura proastă.
Iar dacă e bun, o să-l urăsc și mai tare, din invidie.
Nu cere părerea unui alt scriitor.
Problema e că nu știu pe nimeni în a cărui părere să am încredere
-Scriitorii se afla în concurență. - N-o să fiu concurentul tău...
Ce atitudine. Nu e bărbătesc deloc.
Dacă ești scriitor, atunci trebuie să fii cel mai bun. Dar nu în prezența mea.
Sau vrei să îmi pun mănușile și să reglăm asta?
Nu, nu vreau.
Ascultă. Nu o să citesc romanul. Dar știi ce o să fac?
- Ce? - I-l dau lui Gertrude Stein.
E singură în care am încredere, cu scrierile mele.
I-ai arăta romanul meu lui Gertrude Stein?
- Dă-mi-l. - Da, sigur, îl aduc.
- Se întoarce mâine din Spania. - Grozav, o să-l aduc.
Nici nu știi cât de entuziasmat sunt.
Sunt atât de fericit, încât inima îmi sare din piept.
Mă duc să-l iau și mă întorc.
O, Gil, calm, calm, totul e bine! Ai avut o noapte grozavă.
Fitzgerald, Hemingway, Doamne...
Stai... nu a zis unde ne întâlnim.
Bine că n-ai venit noaptea trecută. Ai fi urât muzica.
Și mulțimea. Dar eu m-am distrat.
La ce te gândești? Pari în stare de șoc.
Ce ai crede, dacă ți-aș spune...
... că am petrecut noaptea trecută cu Ernest Hemingway și Scott Fitzgerald?
La asta visai? Idolii tăi literari?
Dacă nu e doar un vis?
Ce tot spui?
Dacă chiar am fost cu Hemingway, Fitzgerald și Cole Porter?
Aș crede că ai o tumoare pe creier.
Pot să-ți spun că Zelda Fitzgerald e exact cum se spune în cărți și articole
fermecătoare, dar expansiva
Se vede clar că nu îl place pe Hemingway, iar Scott știe că el are dreptate,
dar o iubește și nu poate să facă nimic.
Haide, scoală-te. Să încetăm sporovăiala despre idoli
fiindcă o să întârziem.
Cred că o să rămân aici să mai lucrez la roman,
fiindcă mai am câte ceva de cizelat.
Nu. Poți să faci asta mai târziu.
Mama a zis că trebuie să profităm de reducerea decoratorului.
Scoală-te.
Vino să vezi, Inez.
Ce bine s-ar potrivi aceste picturi în casa de pe plajă din Malibu.
Cât costă?
18,000.
Mulțumesc.
- Ce e? - O ocazie, 18000 de dolari.
18000 de dolari pentru asta?
Cred că euro, deci ar veni... vreo 20000 de dolari... chiar mai mult
Știu, dar în America e foarte greu să găsești așa ceva.
Are dreptate, Gil.
Nu uita că încă nu ne-am luat casă, așa că să nu exagerăm cu cheltuielile
ca să nu trebuiască să lucrăm în plus pe brânci
Bine, dar e drăguț...
Primești pentru cât plătești. Ieftin rămâne ieftin.
Vreți să ne întoarcem pe jos?
Pe jos? Nu, a început să plouă.
Ar fi drăguț să mergem prin ploaie, e frumos.
Nu e nimic frumos în a fi plouat.
Nu uitați, în seara asta cinăm împreună.
Ah, da.
Iar eu am o mare surpriză pentru tine după cină.
Ce?
- Nu. Nu-mi plac surprizele. - Asta o să-ți placă.
Sigur nu vrei să vii cu mine? Pe jos prin ploaie?
- E ultima ta șansă. - Haide! Nu merg pe jos.
Bine.
- Nu înțeleg. Unde mergem? - Aproape am ajuns.
Am fugit de la cină. Tata nici măcar nu terminase.
Pregătește-te pentru cea mai mare aventură din viața ta.
- Da? - Unde?
Aici. Relaxează-te, te rog.
De ce ai cărat manuscrisul cu tine?
O să vezi tu. Și când o să vezi, o să rămâi cu gura căscată.
Știi că niciodată nu exagerez, și dacă îți spun că asta e incredibil...
Bine...
Dar nu înțeleg.
Nu vrei să știi de ce m-am purtat ciudat toată ziua?
- Ba da. - Ești pe cale să afli.
Și când o să afli, te vei mira că nu m-am purtat și mai ciudat.
Crede-mă. Știu ce spun.
Nu știu ce crezi tu, dar asta nu e ceea ce numesc o aventură incredibilă.
Sunt obosită de la sală și masaj, așa că o să iau un taxi. Taxi!
Stai, stai. Încă puțin.
Dacă tu vrei să stai noaptea pe străzile din Paris,
n-ai decât. Dar eu am altceva de făcut.
Să mai așteptăm doar 10 minute...
Nu mă trezi dacă dorm când ajungi.
Unde greșesc?
Poate are dreptate și trebuie să merg la doctor.
Am venit aici, puțin amețit, nu beat mort.
M-am rătăcit și am venit aici.
Poate că se întâmplă o singură dată.
Apoi au bătut clopotele de miezul nopții...
Bună.
Salutări, d-le Hemingway. Urc imediat.
Misiunea era să cucerim dealul. Eram patru.
Cinci cu tot cu Vincente, dar el își pierduse o mână când a explodat grenadă
și nu mai putea lupta ca la început
și era tânăr și curajos.
Și dealul era copleșit de ploaie parcă se scurgea tot în stradă...
și era plin de soldați nemți, și încercam să țintim în primul grup
și dacă ținteam bine, am fi reușit să câștigăm timp.
Îți era frică?
De ce anume?
Să fii omorât.
Nu poți să scrii bine, dacă ți-e frică de moarte.
- Ție îți e? - Da.
Ar putea fi cea mai mare frică a mea, de fapt.
E ceva ce li s-a întâmplat și o să li se întâmple tuturor.
Știu.
Ai fost vreodată îndrăgostit de o femeie cu adevărat grozavă?
Adevărul e că logodnica mea e foarte sexy.
Și când faceți dragoste, simți adevărată și pură pasiune?
Și în acele momente îți dispare frică de moarte?
Nu, nu se întâmplă asta.
Cred că dragostea adevărată e ca un scut în fața morții.
Lașitatea se trage din lipsă de iubire, sau de iubire adevărată, tot ăia e.
Și când bărbații adevărați privesc fără frică moartea în față...
că vânătorii de rinoceri, sau că Belmonte
care e cu adevărat curajos,
este pentru că iubesc cu suficientă pasiune încât să își scoată moartea din cap
până când se întoarce din nou, așa cum se întâmplă tuturor
și atunci trebuie să facă din nou dragoste așa cum trebuie.
Gândește-te la asta.
- Alice. Ce mai faci? - Bine.
E aici. Urmează-mă.
El e Gil Pender. D-na Stein. E un tânăr scriitor american.
M-am gândit să vă fac cunoștință.
Foarte bine. Mă bucur că ești aici să ne spui cine are dreptate.
Îi spuneam lui Pablo ca portretul ăsta nu o surprinde bine pe Adriana.
Are universalitate, dar nu și obiectivitate.
Nu, nu. Nu înțelegeți, nu o cunoașteți pe Adriana.
Priviți mișcarea, liniile, e exact ce reprezintă ea.
Nu. Uitați-vă ce i-a făcut.
Umplută cu aluzii sexuale, carnala până la refuz...
și da, e frumoasă
dar are o frumusețe subtilă și senzualitate sugerată.
Uitați-vă, care e prima voastră impresie despre Adriana?
E de-a dreptul fermecătoare.
Da, dar frumusețe subtilă, implicită.
D-na Stein, desigur. Înțeleg de ce și-a pierdut obiectivitatea.
A pictat o ființă din Place Pigalle. Un vulcan de pofte.
Dacă ați cunoaște-o... Așa este, de fapt.
Poate cu tine, în privat. Dar noi nu o știm astfel.
Cu un gest mărunt, ai transformat-o într-un obiect al plăcerii.
Parcă ar fi natură moartă, nu portret.
Nu, nu sunt de acord.
Ce e cu cartea despre care tot aud? Asta e?
- Da, asta. - O să mă uit peste ea.
Tu ai citit-o, Hemingway?
Nu. Asta e treaba ta. Întotdeauna te las pe tine să citești.
"Din trecut" era numele magazinului, iar produsele care se vindeau erau amintiri.
Lucruri altădată prozaice și vulgare pentru vechea generație
au fost transformate de timp
în ceva simplu și magic.
Îmi place.
Sunt deja vrăjită. Vrăjită.
O să o încep diseară.
Dar înainte, noi doi trebuie să stăm de vorbă.
Aștept de două luni un răspuns de la editorul ăsta.
I-am trimis materialele de care ne-am ocupat...
Chiar ai fost vrăjita de acele prime rânduri?
Trecutul întotdeauna a avut putere asupra mea.
Și a mea. Și pe mine mă vrăjește.
Întotdeauna spun că m-am născut prea târziu.
Și eu la fel.
Pentru mine "La Belle Epoque de Paris" ar fi perfectă.
- Serios? Mai bine decât acum? - Da.
Era atâta sensibilitate pe străzi, în chioșcuri...
Caii, trăsurile, Maxim's...
Vorbești excelent engleza.
- Nu, nu consider. - Ba da... pe bune.
De când ești împreună cu Picasso?
Doamne, chiar am întrebat asta...
Nu vreau să fiu indiscret. Ești născută la Paris?
M-am născut în Bordeaux. Am venit aici să studiez modă.
Dar nu vreau să te plictisesc cu asta.
Vreau să îmi spui!
Continuă. Ai venit să studiezi modă.
Am venit să studiez cu Coco Channel.
Și m-am îndrăgostit de Paris.
Și de un sumbru pictor evreu-italian.
Știam că Amedeo e cu altă femeie, dar tot m-am mutat cu el, când mi-a cerut.
Și au fost 6 luni minunate.
Îl știi pe Modigliani...? Ai trăit cu Modigliani?
M-ai întrebat, așa că îți spun trista mea poveste.
Apoi a fost Braque, eram doar o femeie printre altele.
Iar acum sunt cu Pablo. E însurat.
Când sunt cu el, când nu sunt.
Nu știu cum ar putea vreo femeie să stea cu el. E atât de dificil.
Doamne. Aduci "Art Groupie" la un nou nivel.
- Cum? - Nimic. Ziceam și eu.
Dar spune-mi și despre tine.
Nu știu ce să spun.
Ai venit la Paris ca să scrii?
Pentru că mulți americani vin aici în perioada asta.
Găsești că Hemingway e atrăgător?
- Îmi place cum scrie. - Da, știu.
De fapt, sunt doar în vizită.
Ar trebui să rămâi aici.
- Da? - Da.
E un oraș minunat pentru scriitori, artiști...
Știu. Mi-ar plăcea, dar nu e atât de simplu.
Și... m-am îndrăgostit nebunește de cartea ta.
Așa că vreau să aud și restul.
Chiar? Nu-mi vine să cred.
Pender. Să mergem la Montmartre să bem ceva!
OK.
Vom discuta despre cartea ta când o t ermin de citit.
- Unde te pot găsi? - Pot să mă întorc eu
... dacă sunteți de acord. E bine așa?
- Ușa noastră e deschisă. - Grozav.
Vii cu noi?
Aș vrea foarte mult, dar nu pot.
- Sper să ne revedem. - Și eu.
Să mergem.
Într-o zi te-aș fura de la geniul ăsta, dar vede tot.
Sunt Gil Pender. Am vorbit cu Hemingway și Picasso. Pablo Picasso.
Sunt Gil Pender din Pasadena. Pionier. Am picat teza la literatură.
Dar micul Pender Gil are propria sa carte. Corectata de Gertrude Stein.
O, cât de adorabilă era fata aceea.
Păcat că nu ați venit cu noi la cinema seara trecută.
Am văzut o comedie americană extraordinară.
Cine juca?
Nu mai știu, am uitat numele.
Extraordinar dar care se poate uita. Îmi amintește de o pictură.
Despre care am scris.
Da, știu că sună aiurea și infantil
Dar John și cu mine am râs din tot sufletul.
- Nu s-a schimbat ceva aici? - Ce anume?
La ce oră ai ajuns aseară?
Nu foarte târziu. Aceste mici plimbări fac foarte bine inspirației mele.
Fără gălăgia zilei.
Probabil o să fac o plimbare și la noapte.
- Bine, vom vedea. - Vom vedea.
- Ia uite! - Ce vaze minunate.
- Vă place? - Da, foarte frumos.
- Sunteți american -Da
Va place Cole Porter?
Da, ador. Fac parte din grupul de prieteni intimi ai lui Linda and Cole.
Glumesc.
Versuri foarte frumoase.
Încântătoare.
Gil... Gil...!
- Da, da. - Trebuie să mergem.
Chiar acum?
Da, ne vedem cu Paul și Carol la muzeu, pentru vizită privată
Paul e un expert în Monet, așa că vom avea ceva de învățat.
Hao să ne culturalizăm.
Juxtapunerea culorilor e uluitoare.
Acest om e adevăratul părinte al expresionismului abstract.
Retrag ce am spus, mai degrabă e Turner.
Îmi place Turner, dar picturile astea sunt copleșitoare.
Dacă nu mă înșel, i-a luat 2 ani să termine asta.
A lucrat în Giverny.
Unul din lucrurile pe care le încerca Monet...
Shhh. Încerc să ascult ce spune Paul.
... une era adesea vizitat de Callebaut.
Un artist care, în opinia mea, e subestimat.
Ah, iată un splendid Picasso.
Dacă nu mă înșel, a pictat-o în acest minunat portret
pe amanta lui franțuzoaică, Madeleine, în anul 1920.
Paul, nu pot fi de acord cu tine în această privință.
Gil, taci și aculta, ai putea învăța ceva.
Dacă nu mă înșel, asta a fost o încercare ratată de a o picta pe
o franțuzoaică pe nume Adriana, din Bordeaux, dacă îmi amintesc bine.
Ea venise la Paris să studieze costume pentru teatru.
Și sunt aproape sigur că avusese o aventură și cu Modigliani
apoi cu Braque, și în fine, așa l-a întâlnit pe Picasso.
Desigur, ce nu se transmite din acest tablou
este subtilitatea frumuseții ei.
Era extraordinară.
Ce ai fumat?
Nu aș numi asta o capodoperă
Ci mai degrabă felul mărunt în care o vedea Picasso.
Orbit de faptul că ea era un adevărat vulcan în pat.
Prea mult pentru mine.
- Pe unde e Gil? - Lucrează.
Plimbările prin Paris, felul în care orașul este luminat noaptea
se pare că îl inspiră
mie îmi e totuna, pentru că o să mă duc să dansez cu Paul.
Unde e Carol?
E deja în pat, a mâncat scoici stricate.
Noapte bună. Ne vedem mai târziu. Mulțumesc pentru cină, tata.
- La revedere, dulceața mea. - La revedere.
Unde tot iese Gil noaptea?
Ai auzit, se plimba, îi vin idei.
Pari sceptic.
Am văzut ce poate. Dar uneori am impresia că-i lipsește o rotiță.
Și nu mi-a plăcut comentariul lui despre republicani.
Sunt oameni de treabă care încearcă să-și ajute țară.
Nu sunt zombie idioți și cripto-fascisti.
Chiar dacă. Nu cred că are rost să-ți impui ideile.
Sunt curios unde își petrece nopțile.
Un lucru e sigur: Nu se duce să danseze.
Scuze.
Scott!
Ce mai faci?
Bine. Mă bucur să vă văd.
Ce petrecere grozavă.
Da, așa e.
Christine!
Gil, mă bucur să te văd.
Bună seara.
Ce surpriză!
Am trecut pe la Gertrude Stein
să vorbim despre romanul meu
și mi-a zis că e o petrecere
și tu și Pablo sunteți aici.
A, Pablo e acasă.
... ne-am cam certat.
Se părea că te distrezi dansând cu Djuna Barnes...
A, ea era? Nu e de mirare că încerca să conducă numai ea!
E un loc grozav pentru petreceri.
Numai familia Fitzgerald poate organiza așa ceva.
- Vino să-ți arăt ceva. - Sigur.
- Noutăți despre carte? - A, merge bine.
Uite.
E din "Belle Epoque". Epoca mea preferată.
Ador caruselul.
Și eu.Și mă bucur să te văd.
Și eu mă bucur.
Bună seara, micuța mea Adriana.
Nu-i așa că visul ăsta parizian e o sărbătoare mobila?
Fii atentă,
O să te fur de la fugarul ăla din Malaga, într-un fel sau altul.
Între mine și Belmonte, pe cine ai alege?
Greu de spus. Sunteți perfecți amândoi.
El e mai curajos. Înfrunta moartea mai des.
Și dacă l-ai alege pe el, aș înțelege.
L-a ales pe Pablo.
Da, l-a ales pe Picasso, numai că pentru el
femeile sunt bune numai la pat și de pictat.
Și părerea ta care e?
Eu cred că femeile sunt la fel de curajoase că bărbații.
Ai împușcat vreodată un leu care vrea să te atace?
- Nu. - Ai vrea să știi cum e?
- Nu cred. - Ai fost vreodată la vânătoare?
- Nu. - Dar tu?
Numai pentru premii.
Să mai luăm un pahar.
Mergem într-un loc mai liniștit, unde să ne putem concentra un pic?
La revedere.
Cine vrea să se bată?
Sper că nu e nimic grav cu tine și Pablo.
E labil și posesiv.
Parcă ar fi un copil.
Înțeleg de ce vor să te picteze toți.
Ai o expresie a fetei cu adevărat deosebită.
E atât de interesantă...
Și tu ești interesant.
- La modul "rătăcit". - Rătăcit?
Cred că se poate spune că sunt rătăcit.
Mai spune-mi despre cartea ta.
Păi, cartea mea este.. Știi ceva?...
În seara asta nu-mi pasă de ea. Tot ce vreau e să merg prin Paris cu tine.
Întruna uit că ești doar un turist.
Pe scurt, asta sunt.
Nu mă hotărăsc dacă Parisul e mai frumos ziua sau noaptea.
Nu se poate spune. Sunt o grămadă de argumente pentru fiecare.
Uneori mă întreb cum ar putea cineva să creeze o carte, un tablou,
o simfonie sau o sculptură care să concureze cu un astfel de oraș.
Nu se poate. Fiindcă fiecare străduță sau bulevard
E o mică opera artistică ea însăși.
Și când te gândești că în universul rece, violent și absurd există Parisul
și luminile lui... Pe Jupiter sau Neptun nu se întâmplă nimic
Dar de la kilometri distanță, din spațiu, se pot vedea luminile, cafenelele
oamenii care cânta, beau...
Din punctul nostru de vedere Parisul e cel mai viu loc din univers.
Ești un poet.
Mulțumesc, dar n-aș numi sporovăiala mea "poezie".
Deși am vorbit destul de frumos.
Îți place vreuna din fetele astea?
Mi-e rușine să spun, dar mă atrag toate.
Îmi place stilul sexy ieftin, cred că asta mă face superficial.
Când eram la școala catolică, eu și colega de cameră
am plătit o femeie din Pigalle să ne învețe tot ce știe.
- Pe bune? - Da.
O să meditez la asta.
Îmi place să mă plimb cu tine.
- Arăți uimitor -Multumesc.
Doamne, este cine cred eu?
Ce cauta aici, așa aproape de apă?
Zelda, ce faci?
Era cu o fată frumoasă și vorbeau despre mine.
Și cu cât mă apropiam de ei, era din ce în ce mai rău.
Nu, nu. Scott te vrea numai pe tine. Sunt absolut sigur de asta.
- Nu. S-a săturat de mine. - Greșești.
- Nu e deloc așa. - Dar cum? Cum?
Ai încredere, sunt sigur. Uneori, vezi exact ce simte cineva.
- Mă doare pielea. - Nu, nu face asta.
Nu face asta.
Ține, ia asta.
- Ce este? - E Valium, te vei simți mai bine.
Porți medicamente cu tine?
De obicei nu, dar de când sunt logodit cu Inez
Am avut mici atacuri de panică, dar nimic serios, o să treacă
după nuntă.
N-am auzit de Valium. Ce este?
E medicamentul viitorului.
Nu mi-ai spus că urmează să te căsătorești.
A, da. Nu e prea curând. Cândva, în viitor.
Bine, succes cu cartea și căsătoria.
Mulțumesc.
Cred că ți-ar plăcea Inez. Are un simț foarte dezvoltat al umorului, e atractivă
Nu suntem de acord întotdeauna, dar...
În lucrurile importante
Mai degrabă în cele mărunte.
Dacă e să le separăm de cele importante.
Ea ar vrea să locuim în Malibu și să lucrez la Hollywood.
Dar avem și puncte comune... ne place mâncarea indiană.
Nu chiar toată, dar pâinea "pita"
ne place amândurora.
Trebuie să plec. O să-i lipsesc lui Pablo.
- Te conduc. - Nu, nu, nu. Termină-ți paharul.
Locuiesc aproape.
Adevărul e că vreau să fiu puțin singură.
Mulțumesc pentru tot, la revedere.
Monsieur, păcat, păcat...
Ne-am cunoscut mai devreme.
La petrecere.
- Dalí, Dalí. - A, îmi amintesc.
- O sticlă de vin roșu! - Da, da...
Și un pahar pentru domnul, vă rog. Îmi place!
Limba franceză
Chelnerii... nu.
Îți place forma rinocerilor?
A rinocerilor?
Nu m-am gândit la asta.
Eu pictez rinoceri.
Și pe tine. Văd... ochi triști...
Și buze mari... topindu-se pe nisipul fierbinte
și o lacrimă care se scurge...
și în lacrima... nu pe fața ta, fața lui Cristos!
Da... și un rinocer...
Sigur arăt trist,
sunt într-o situație foarte complicată
Luis... Hei... Luis.
Prietenii mei.
- Dl Bunuel -Bunuel?
Da. Bunuel. Și dl Man Ray.
Iar el e Pender!
Da. E...
Penderrrrr!
Da.
- Iar eu sunt... Dalí. - Dalí. Da.
- Trebuie să-ți amintești. - Da.
Pender e într-o situație foarte complicată.
Sună atât de nebunește, încât o să credeți că sunt beat
Dar trebuie să spun cuiva: vin dintr-o altă epocă.
Din viitor. Vin din anii 2000.
Mă urc într-o mașină și mă deplasez în timp.
Absolut normal.
Locuiești în două lumi. Nu văd nimic neobișnuit până acum.
Voi sunteți suprarealiști, dar eu sunt un om normal.
Într-una din vieți, o să mă însor cu femeia pe care o iubesc,
sau cel puțin cred că o iubesc.
Sper că o iubesc, că doar mă însor cu ea.
Rinocerii fac dragoste fecundând femelă.
Dar... e o diferență
în frumusețea a doi rinoceri.
- Există o altă femeie? - Da, Adriana.
Mă atrage foarte tare. Irezistibil.
Dar, sunt alți bărbați - mari artiști, genii
atrași și ei irezistibil. Și pe care și ea îi găsește...
Un bărbat îndrăgostit de o femeie dintr-o altă epocă.
- Văd o fotografie. - Văd un film.
Văd o problemă de nerezolvat.
Văd... un rinocer...
Ai progresat azi-noapte?
Încep să cred că romanul meu e prea realist,
ar trebui să las frâu liber imaginației, să nu mai fiu așa logic.
De ce ești atât de frumoasă dimineață?
- Nu, nu, nu. Trebuie să ne îmbrăcăm. - Vino aici.
Am de lucru, dar nu rezist când te văd dimineața.
Paul spune că trebuie să mergem la țară
Ne va duce la un han foarte frumos
Dar dacă nu ai chef, nu veni.
Eu nu am de gând să-l ratez din cauza ta.
Bună!... Bonjour.
Bună, aș avea o întrebare
-Inteleg că își iubea soția, dar și amantă. - Da.
Credeți că e posibil să iubești două femei în același timp?
Păi, le iubea pe amândouă, dar în feluri diferite.
E atât de franțuzesc...
Sunteți mult mai evoluați că noi în domeniul ăsta
Vă amintiți de mine? Eram cu grupul care...
Da. Cu domnul acela pedant.
Daaa, pedant. E un cuvânt foarte potrivit.
Iată fotografia. Vreau să știu unde merge nopțile.
De ce anume îl bănuiți?
Se însoară cu fiică-mea. Vreau să fiu sigur că ia decizia bună.
Veți păstra discreția, nu?
Ați venit la locul potrivit, Monsieur
Monsieur Tisserant se va ocupa personal de urmărire
și va raporta unde își petrece domnul nopțile.
Hei, mulțumesc că v-ați oprit.
T.S. Eliot?
De unde vin eu, oamenii își măsoară viețile cu munți de cocaină.
D-na Stein?
Ah, Pender, o să vorbim despre cartea ta. Am terminat-o de citit.
Suntem în mijlocul unei mici crize.
A, mă întorc mai târziu. Nu vreau să vă întrerup.
Nu e niciun secret. Adriana l-a părăsit pe Pablo, și a plecat în Africa cu Hemingway.
Știam că e obsedată de fanfaronul ăla.
Doar am vorbit despre asta.
Sunt sigură că se va întoarce la tine și îți va fi devotată.
A plecat la vânătoare, dar se va întoarce la Pablo.
Sunetul hienelor noaptea, când încerci să dormi într-un cort
te înnebunește. Kilimanjaro nu e Paris.
A luat-o pe muntele Kilimanjaro?
Să vorbim despre cartea ta. E neobișnuită. Pe de o parte, e aproape SF.
Tuturor ne e frică de moarte și ne căutăm locul în univers.
Rolul artistului nu e să dispere, ci să găsească un antidot
pentru deșertăciunea existenței.
Iar tu ai o voce clară și adorabilă, nu mai fi așa pesimist.
Spune-i lui Gil să-și ia un costum pentru cină de mâine seară.
Am uitat să-ți spun, de fapt Gil nu vine la muntele Saint Michel.
De ce nu? Chiar nu înțeleg.
Pentru că scrie, rescrie, și iar rescrie.
Zice ca Picasso nu își părăsea niciodată atelierul de lucru
I-am zis că n-are nimic în comun cu Picasso.
Și se uită la mine fără să spună nimic.
Treaba lui, pierde un weekend grozav.
Ai ceva de Cole Porter?
- Bună. - Ce mai faci?
- Îmi amintesc de tine -Da?
Ești prietenul lui Cole Porter
Da. Și nu uita de Linda, și ea e prietena mea.
- Ți-ai dat seama că glumeam. - Așa e.
Mi-am dat seama. Ești prea tânăr.
Și tu pari prea tânără ca să cunoști toate lucrurile astea.
Le știu, fiindcă a scris multe cântece despre Paris.
Care e povestea ta? Pari îndrăgostită de propriul tău oraș.
Ești parizianca?
- Da, Monsieur -"Da, Monsieur"...
Îmi poți spune Gil
Cât costă asta?
Asta? 18 euro.
Ați putea...
Mi-ați putea traduce asta?
Vorbiți engleza?
Mulțumesc.
... faptul că există Paris, iar cineva alege să trăiască
oriunde altundeva în lume, e un mister pentru mine.
Cină cu Pablo și Henri Matisse.
Pablo e un artist mai valoros, dar Matisse e un pictor mai bun.
Paris, vara: cum ar fi fost
să stăm îmbrățișați și îndrăgostiți la Maxim's în perioada lui de glorie
Sunt îndrăgostită de un scriitor american pe care tocmai l-am cunoscut, Gil Pender
Acel moment magic despre care toată lumea vorbește, mi s-a întâmplat
Știu ca Picasso și Hemingway sunt îndrăgostiți de mine.
Dar pentru un motiv inexplicabil, inima mă poartă către Gil.
Poate pentru că pare atât de naiv și neajutorat
Cum se întâmplă de obicei în viața asta tristă,
e pe cale să se însoare cu o femeie pe nume Inez.
Am visat odată că Gil mi-a adus un cadou.
Erau niște cercei. Apoi am făcut dragoste.
Cercei!
Ce faceți?
Pe tata l-a durut în piept.
O fi doar o indigestie.
Nu putem lăsa asta la voia întâmplării.
Mai știi ce ai pățit în trecut? Angioplastie 3 ani?
Într-adevăr.
Ce tâmpenie, au băgat în mine un balon.
Un balon?
Vă rog, trimiteți medicul hotelului la camera 728.
Nu chemați doctorul.
Gil, de ce ești așa aranjat?
Eu? Doar am scris, și iar am scris...
Și te îmbraci în costum și te parfumezi ca să scrii?
Nu, am făcut un duș rapid, știi, mă concentrez mult mai bine în duș...
îmi generează ioni pozitivi
Așa. Deci mergeam spre Mont St. Michel și deodată tata se face alb
Ne-am speriat îngrozitor și ne-am întors imediat din drum.
Clar! John, pot să te ajut cu ceva?
Mi se pare că ai o mână bună, dar eu nu sunt doctor.
Nuuu... Cred că de vină e acel boeuf bourguignon pe care m-a pus să-l mănânc.
Ce e aia?
Care?
Aia din mâna ta?
Nimic
-E un cadou. - Știu.
De fapt nu e. Ba e, dar...
Pentru mine?
Da, dar, nimic... doar ceva de la târgul de vechituri.
Pot să-l văd?
Nu. Asta spun.
Este pentru o cină specială la care vreau să te invit.
E o bijuterie?
Sper să mi se potrivească. Fiindcă acel colier cu piatra...
Credeam că-ți place ăla! E simplu, dar elegant.
Asta ai spus întotdeauna.
Puțin plătești, puțin primești. Asta am spus întotdeauna...
N-ai văzut colierul ăla.
Ți-l arăt și ai să înțelegi imediat.
Brusc, toată lumea are ceva cu colierul.
Credeam că îți plac lucrurile simple.
Asta e problema: e prea simplu.
Ce să știu eu... prea simplu.
Unde sunt cerceii mei cu perle?
Sigur i-ai adus? Nu-mi amintesc să te fi văzut cu ei.
Ba da, i-am pus aici.
Dacă nu sunt, înseamnă că ți-au căzut de la urechi.
Amândoi? Sunt cercei cu ac de siguranță!
Ți-am spus să-i păstrezi în seiful hotelului...
- Crezi că i-a furat femeia de serviciu? - Întotdeauna ea e de vină.
În dimineața asta erau aici.
Voi denunța furtul imediat.
Am văzut-o că avea o privire vicleană de la început.
Nu vă pripiți să trageți concluzii...
Aș vrea să raportez un furt.
Inez, nu.
Puteți să trimiteți la noi detectivul hotelului?
E o vânătoare de vrăjitoare. Nu poți face așa ceva unui om!
Ba da, dacă e un hoț.
De la început nu mi-a plăcut femeia aia de serviciu.
Era prietenoasă, era drăguță.
Întotdeauna ții cu ceilalți. De aia te face tata "comunist".
Slavă Domnului.
Bonsoir, sunt dr Gerard.
Sunt bine, sunt bine.
Mulțumesc.
A făcut o angioplastie...
Ignorați-o.
Ăștia sunt?
Ei par a fi.
Unde i-ai găsit?
Erau chiar acolo, în baie.
- În baie? - Da, pe chiuvetă.
Oare ce căutau în baie...?
Poate i-ai aruncat pe undeva, iar femeia de serviciu i-a ridicat
și i-a pus undeva, să îi poți vedea ușor. Ce drăguț din partea ei.
Nu i-am aruncat nicăieri.
Important e că nu i-a furat nimeni.
E printre cele mai reușite de până acum...
cred că Léo vrea să-l cumperam
Ah, Pender, tocmai îi spuneam lui Matisse că vrem să cumpărăm
noul lui tablou, pentru colecția noastră privată
-Cred că 500 de franci e un preț bun. - 500 de franci pentru un Matisse?
Da, pare un preț bun...
Mă întrebam dacă aș putea cumpăra și eu vreo 6 sau 7 tablouri...
Ce ai acolo?
Am revizuit primele capitole din cartea mea și aș fi vrut să îmi spuneți dacă
sunt în direcția bună. V-aș fi recunoscător.
Las-o aici.
Aveți vești despre Hemingway?
Da, s-au întors. Nu a fost o excursie reușită. Știam că n-o să meargă
S-a terminat. Și cu Picasso, la fel.
E singură acum, la _. Se însoară unul din pictorii ăia nebuni, suprarealiști.
Și acolo îl sărbătoresc. Se va bucura să te vadă.
Hei, ce faci aici?
Te căutam.
Serios?
Da. N-oi ști eu multe, dar ca scriitor, simt anumite vibrații
emise de oameni, și pot spune că între noi doi există așa ceva
și cred că simți ceva pentru mine
Credeam că te însori.
În momentul ăsta, nimic nu e sigur.
Nu știu ce se va întâmpla.
Putem merge să vorbim undeva unde e mai puțin zgomot?
- Sigur. - Haide.
A, dl Buńuel, am o idee foarte bună pentru un eventual film.
Un grup de persoane se întâlnesc la o cină festivă,
iar la sfârșitul cinei, vor să plece dar nu reușesc.
De ce nu?
Pur și simplu nu pot să plece de acolo, să iasă pe ușă.
Bine, dar de ce?
Să vezi. Forțați fiind să rămână între ei, barierele civilizației se năruie
și ei redevin ceea ce sunt cu adevărat: animale.
Nu pricep. De ce nu se ridică și pleacă pur și simplu de acolo?
Gândește-te la asta. Poate într-o zi când te bărbierești, o să ți se pară interesant.
Nu înțeleg. Ce îi ține acolo, în cameră?
Ce faci?
Nu știu. Am...
Pentru o clipă, m-am simțit nemuritor.
Pari atât de trist...
Pentru că viața e prea misterioasă.
Sunt vremurile în care trăim
Totul se petrece atât de repede.
Iar viața e zgomotoasă și complicată
Întotdeauna am fost un om rațional...
Nu am făcut niciodată lucruri nebunești
Și când am venit prima dată la Paris am fost așa
Niciodată nu m-am gândit să încerc să fiu un scriitor adevărat
ci doar un pion la Hollywood, și aș vrea
să las pur și simplu lucrurile să se întâmple
Iată.
Sunt extraordinari.
- Pune-ți-i. - Sunt atât de frumoși.
Uite...
Domnule, Domnișoară, poftiți.
Cine sunteți?
Haideți, o să întârziem.
Oh, Doamne, e uluitor, că în picturile pe care le-am văzut.
Și e chiar aici - "La Belle Epoque".
Se întâmplă atâtea lucruri în orașul ăsta!
Trebuie să îmi pun o dorință
Bună seara.
- Bine ați venit -Multumesc
Oh, ce rochie frumoasă, atât de elegantă, de avangarda.
Poftiți șampanie, e sărbătoare.
Nu e uimitor? Prima dată când ne-am văzut, ți-am vorbit despre acest loc
și "La Belle Epoque". Și iată-ne aici.
Am sentimentul că sunt incredibil de norocos.
Iar eu știu exact unde vreau să mergem apoi.
După dvs.
-Oh. - E uimitor.
Uite... Pablo îl admira atât de mult. Mă duc să îl salut.
N-ar trebui să îl deranjăm.
Dar pare atât de singur.
Sigur i-ar prinde bine puțină companie.
Bine, să mergem.
Monsieur Lautrec?
Da?
Bună seara, suntem doi mari admiratori.
Mulțumesc, doamnă.
Putem să vă oferim un pahar?
Cu plăcere. Luați loc.
Înțeleg și eu atâta franceza. Și după mimică.
- Sunteți american. - Da.
Mi-am dat seama după accent
Da, da.
Ne plac enorm picturile dvs.
Și mie îmi plac.
Permiteți-mi să vi-i prezint pe Gauguin and Degas.
Paul Gauguin.
Nimeni nu mai pictează că el.
Nici Picasso, nici Matisse.
- Vorbiți engleza? - El vorbește puțin
Nu, nu, vorbesc chiar bine.
O să vezi.
Degas și cu mine tocmai discutam
cum generația noastră e lipsită de sens și de imaginație
Spune că această generație e goală și fără imaginație.
Era mult mai bine de trăit în perioada Renașterii.
Nu! Asta e perioada de aur!
Deloc, era mult mai bine în perioada Renașterii!
Cu ce vă ocupați?
- Studiez haute-couture. - De aceea sunteți atât de elegantă
Vrea să vă prezinte unui prieten, Richard.
Caută pe cineva care să creeze costume pentru balet.
Costume pentru balet?
Dar... nu trăiesc aici. Adică trăiesc, dar...
Să nu intrăm în detalii. Suntem doar în trecere.
Putem discuta puțin?
Ne scuzați.
Nu i-a luat mult lui Gauguin până să își intre în rol.
Hai să nu ne mai întoarcem în 1920.
Ce idee e asta?
Să rămânem aici
E începutul "la belle epoque",
cea mai înfloritoare epocă pe care a cunoscut-o Parisul.
Și cum rămâne cu 1920
Și charleston, Fitzgerald, Hemingway... Îi ador pe oamenii ăștia.
Dar e prezentul... E plictisitor
Plictisitor?
Dar nu e prezentul meu. Eu sunt din 2010
Ce vrei să spui?
Am ajuns în timpul tău, așa cum adineauri
am ajuns împreună în 1890.
Zău?
Încercam să fug din timpul meu, așa cum și tu vrei să fugi din al tău.
Doar nu vrei să spui că anii '20 sunt perioada de aur?
Ba da, pentru mine sunt.
Eu sunt din anii '20', și îți pot spune că perioada de aur
este "La Belle Epoque".
Uită-te la oamenii ăștia: pentru ei, perioada de aur e Renașterea.
Ar schimba imediat "la belle epoque" pentru Titian și Michelangelo
Care la rândul lor, ar vrea să traisca pe vremea lui Kubla Khan.
Și chiar acum realizez un lucru...
Nu e mare lucru, dar explica
de ce m-am speriat de un vis pe care l-am avut
Ce vis?
Am visat azi-noapte, sau mai bine zis am avut un coșmar
în care rămăsesem fără Zithromax și m-am dus la dentist și nu mai avea novocaină
Înțelegi? Oamenii ăștia încă nu au antibiotice
Ce tot spui acolo?
Adriana, dacă rămâi aici, și asta devine prezentul tău,
în curând vei începe să-ți imaginezi că un alt timp
este de fapt "perioada de aur".
Asta este de fapt prezentul.
Prezentul nu ne mulțumește, fiindcă viața nu ne mulțumește.
Asta e problema cu scriitorii.
Trăiți prin cuvinte. Dar eu mă bazez pe sentimente.
Așa că voi rămâne să trăiesc în perioada cea mai glorioasă a Parisului
Cândva ai ales să părăsești Parisul, și ai regretat
E adevărat că am regretat, dar cel puțin a fost decizia mea.
O decizie adevărată.
Pe când ce se întâmplă acum e nebunesc
și dacă o să mai scriu ceva, trebuie să fie fără iluzia
că sunt fericit numai în trecut.
Atunci... la revedere, Gil.
La revedere.
Pender, am citit ce ai corectat și ești pe calea cea bună. Ai înțeles ce am spus.
Dacă o continui așa, va ieși ceva de valoare.
Sunt vești excelente. Chiar am încercat să vă urmez sfaturile și se pare că am reușit.
Înseamnă enorm pentru mine ajutorul dvs.
Hemingway a citit-o și el și crede că va fi o carte bună,
dar are o sugestie.
Ce anume?
Nu-i vine să creadă că personajul principal nu realizează că logodnica lui
are o aventură cu celălalt personaj chiar sub nasul lui.
Care personaj?
Celălalt, cel pedant.
Asta se numește negare... Mulțumesc.
Ești nebun? Paul și cu mine? Cum ți-a venit ideea asta absurdă?
Cum? De la Ernest Hemingway. Lui i-a venit. Și are sens!
Gil, tumoarea ta de pe creier vorbește din nou. Nu, nu.
Nu e nimic nebunesc la Hemingway sau Fitzgerald,
sau Gertrude Stein sau Salvador Dalí.
Da. Doar că au murit de ani de zile.
Nu, trecutul nu e mort. Nici măcar nu e trecut.
Știi cine a zis asta? Faulkner. Și avea dreptate.
Și pe el l-am întâlnit la o cină festivă.
- Gil, ai înnebunit. - Ba nu.
Ba da.
Nu. Sunt prea naiv. Gelos și naiv.
E o disonanță cognitivă. Scott Fitzgerald a vorbit despre ea.
Gil, Gil.
Inez, mă poți păcăli pe mine, dar nu pe Hemingway.
Doamne! Am de-a face cu un nebun!
Bine, da! Am fost cu Paul câteva nopți.
Pentru că este romantic, vorbește franceza, iar tu lucrezi întruna.
Și poate a ajutat și atmosfera din orașul ăsta ordinar, dar... treci peste asta, Gil
Putem vorbi despre asta după ce ne întoarcem acasă.
Eu nu mă întorc.
Ce?
Rămân aici.
Și nu e din cauza aventurii tale romantice. Paris e Paris.
Iar tu și eu... e clar că nu suntem făcuți
unul pentru altul.
Ce?
Cred că...
Ce tot spui? Despre ce tot vorbești?
Grozav.
Mergeți să înotăm?
Bună.
Ne despărțim.
Ce?
Gil se mută la Paris.
Știam, ți-am spus eu.
Dar ce s-a întâmplat?
O să rămân în Paris.
Dacă nu voi fi fericit, mă voi întoarce, dar momentan...
Cu cine? Cu cine, Gil?
Cu prietenii tăi imaginari?
Mama avea dreptate - îți lipsește o rotiță.
Eu am zis asta primul.
Și cartea ta despre vânzătorul de obiecte vechi..,
Ascultă, nu vreau să fac pe modelul, dar
cred că ai fi mai bine fără mine. Chiar cred asta.
Și noi credem la fel.
Nu-mi vine să cred.
Hai, pleacă.
Du-te să bați străzile, bucură-te de luminile și acoperișurile Parisului.
La revedere, Inez.
La revedere, Gil. Salută-l pe Trotsky...
Știți?
Am pus un detectiv să-l urmărească
Mi-am dat seama că e ceva în neregulă.
- Pe bune? - Da, da.
A fost văzut urcându-se într-o mașină veche în fiecare noapte
Și ce s-a întâmplat?
Nu știu. Agenția spune că detectivul a dispărut.
Cine sunteți?
M-am rătăcit, am luat-o pe un drum greșit.
Gărzi! Gărzi!
Să-i tăiem capul!
Hei, bună.
Bună.
Oau.
Mă bucur să te văd.
Ce faci aici?
Mă întorc de la o cină cu prietenii.
Bine.
Aici locuiesc.
Dar tu, ce faci aici?
Am ieșit la o plimbare.
De fapt, m-am hotărât să mă mut la Paris.
- Într-adevăr? - Da.
Sunt sigură că o să-ți placă.
- Crezi -Da
Știi ceva? M-am gândit la tine deunăzi.
Șeful meu a mai adus un album al lui Cole Porter.
- Și asta ți-a amintit de mine? - Da.
Îmi place asta.
- Mergi către casa acum? - Da.
Aș putea să te conduc, sau să te invit la o cafea?
Începe să plouă.
E ok, nu mă deranjează să mă plouă.
- Pe bune? - Da.
De fapt, Parisul e cel mai frumos atunci când plouă.
Și tu crezi asta? Și eu la fel, sunt absolut de acord.
Da, chiar este mai frumos!
- Apropo, numele meu e Gabrielle. - Gil. Ce nume frumos.
Traducerea: behemot
Sincronizare și adaptare TVQS: sky