În rezumat hub-urile se află la nivelul fizic al modelului OSI.
Nu sunt inteligenți.
Ei nu înțeleg cadrele pe care le repetă,
ci amplifică pur și simplu semnalul pe care îl primesc din toate celelalte porturi,
cu excepția porturilor pe care au fost recepționate.
Hub-urile au fost bune pentru timpul lor, dar, în general, astăzi au fost înlocuite cu switch-uri.
Acum există întotdeauna o excepție de la regula.
Rețelele wireless funcționează ca niște hub-uri, dacă aveți o rețea fără fir de
54 Mbps aveți grijă, nu este vorba de 54 Mbps dedicat sau dacă aveți o rețea wireless
de 200 Mbps, fiți atenți să fie împărtășite între toate
dispozitivele din rețeaua wireless. rețeaua fără fir de către dispozitivele
conectate la un punct de acces.
Rețeaua wireless are, de asemenea, alte probleme care reduc tranzitul chiar mai
mult, dar moralul povestii este că rețelele wireless funcționează ca noduri.
Hub-urile sunt dispozitive partajate care ar fi bune pentru timpul lor,
dar sunt foarte lente în comparație cu switch-urile de astăzi.
Deci, hub-urile de ore suplimentare au fost înlocuite
de poduri și poduri, la rândul lor, au fost recepționate de comutatoare.
Un pod este un dispozitiv cu strat 2, cu alte cuvinte se află la nivelul liniei de
date a modelului OSI, podurile sunt mai inteligente decât hub-urile.
Ei folosesc ceva numit tabel de adresă MAC pentru a
afla unde sunt dispozitivele din topologie.
Deci, mai degrabă decât pur și simplu repetați semnalul
și trimiteți traficul din toate porturile fără să-l înțelegeți.
Podurile mențin un tabel cu o listă de adrese MAC învățate în această topologie.
Astfel, în eșantionul nostru avem 4 dispozitive A, B, C și
D și hub-ul este înlocuit de un pod.
Topologia este încă o topologie a stelelor.
Deci, schimbarea principală aici, este hub-ul a fost înlocuit cu podul.
Podurile stochează adresa Mac în tabela de adrese Mac și care, la
rândul lor, este stocată în software.
Astfel, podurile sunt foarte lente în comparație cu dispozitive moderne, cum ar fi switch-urile.
Comutatoarele și podurile funcționează într-un mod foarte asemănător, dar podurile fac prelucrarea
și software-ul unde, în calitate de comutatoare, fac procesarea și hardware-ul.
Întrerupătoarele utilizează un proces numit ASIC sau Circuit integrat specific pentru aplicații, care permite o viteză
mare de transmisie, căutări rapide de tabele și redirecționarea frecventă a traficului la
rata de linie, cu alte cuvinte întrerupătoarele nu încetinesc traficul.
Podurile au fost predecesorii de switch-uri și au făcut lucrurile în software-ul.
Acestea au fost mult mai lente, dar din punct de vedere al punctului de expediere punțile
și comutatoarele înaintează traficul pe un segment al stratului 2 în același
mod, cu excepția switch-urilor, făcând-o în hardware și punțile făcând-o în software.
Deci ce face podul când primește un cadru?
Astfel, în mod similar cu exemplul anterior.
Gazdă A trimite traficul către gazdă C, adresa MAC a sursei în cadru este A
adresa de destinație în cadru este C, atunci când podul se înfășoară
până tabela de adresă MAC
este goală, cu alte cuvinte, nu conține adresele MAC învățate dinamic.
Adresele MAC pot fi configurate static de către un administrator, dar în
acest exemplu să presupunem că adresa Mac va fi învățată dinamic.
Deci, în momentul în care masa este goală, când un cadru ajunge pe portul 1
pe podul trimis de gazda A, podul știe acum că gazda A este conectată la portul 1 și poate adăuga adresa
MAC A la tabela sa de adrese MAC și creează în
mod esențial o mapare care spune că adresa MAC A poate fi găsită pe
portul 1 Deci acum este învățat unde A este în topologie.
Cu toate acestea, nu știe unde este C în topologie, deoarece
acea informație nu este încă în tabelul de adresă MAC.
Cu alte cuvinte, deoarece nu știe unde este C, va trimite cadrul
din toate porturile, cu excepția portului pe care ar fi fost recepționat pentru a se asigura că C primește cadrul.
Acum, deoarece rama este trimisă din toate porturile, atât B cât și D primesc o
copie a cadrului, dar ei o vor renunța deoarece cadrul nu este destinat acestora.
Deci, cu alte cuvinte, cardurile de interfață de rețea de pe NIC pe PC-urile B
și D vor citi adresa MAC de destinație și vor vedea că sunt destinate lui
C și nu sunt ele însele și căderea cadrului.
Placa de interfață de rețea de pe gazda C va recepționa cadrul, va lipi anteturile de la nivelul
2 și va transmite informațiile la protocoalele de
nivel superior și va face asta deoarece adresa MAC destinație pe cadru este C.