Informațiile pot fi segmentate sau împărțite în bucăți mai mici sau transmise pe un mediu fizic,
unitatea maximă de transmisie sau golirea unei interfețe de ieșire depinde de mediul fizic.
Ca exemplu, vă golesc de fântână Ethan Este 5400 de octeți.
Cu toate acestea, TZP poate susține teoretic șaizeci și cinci de mii patru sute nouăzeci și cinci de octeți într-un singur
pachet.
Când aceasta este trimisă la straturile inferioare ale modelului de ozon care va trebui să
fie împărțită în fragmente de transmisie pe mediul fizic care, de exemplu, suportă numai 50 sau 100 de octeți.
Datele sunt așadar împărțite în bucăți mai mici, iar receptorul care utilizează TZP va trebui să pună din
nou aceste fragmente.
Dimensiunea maximă a segmentului sau MSA este cea mai mare cantitate de date în octeți pe care TZP este dispusă să o
trimită într-un singur segment pentru cea mai bună performanță.
MSA este suficient de mic pentru a evita fragmentarea Arpey care poate duce la retransmiteri
excesive dacă există o pierdere de pachete DCP care acceptă ceva numit Maximum size segment și pauză.
MT Descoperirea sau descoperirea maximă a unității de transmisie Porth cu expeditorul și receptorul poate determina
automat ce unitate de transmisie maximă se află pe o cale între ele și TZP va pune
doar suficiente date într-un singur pachet care se potrivește golului, evitând astfel fragmentarea pachetelor și evitând astfel cheltuielile asociate
cu fragmentarea și punerea împreună a fragmentelor IP în descoperirea dvs. este opțională în
versiunea IP 4 care a devenit acum obligatorie în versiunea IP 6 din cauza eficienței pe care aceasta o
aduce la transmisia TZP și faptul că IP versiunea 6 nu suportă fragmentarea pe routere
de-a lungul căii dintre două gazde UDP nu suportă acest lucru și necesită protocoale de nivel superior pentru a
sorta controlul fluxului de fragmente GCP folosește controlul final al fluxului pentru a evita ca expeditorul să trimită date prea repede
pentru receptor să o primească și să o proceseze fiabil.
Dacă aceleași date transmit mai repede decât receptorul se poate ocupa, receptorul
va scădea datele care vor necesita o retransmisie de retransmisie va pierde timpul și resursele de
rețea, motiv pentru care majoritatea mecanismelor de control al fluxului încearcă să maximizeze transferul violat, minimizând cerințele de retransmisie.
De exemplu, aveți un PC cu o putere puternică pe care o trimiteți la un PDA portabil, care poate procesa date numai
la o rată mult mai mică.
De aceea PDA trebuie să reglementeze fluxul de date astfel încât să nu fie copleșit în controlul
fluxului de bază TZP este implementat prin recunoașterea de către receptorul recepționat a datelor transmise. CEEP folosește ceva numit
o fereastră glisantă pentru a controla fluxul de date.
Fereastra va permite computerului receptor să facă publicitate cât de mult poate primi date înainte de a transmite
o confirmare către computerul care trimite.
În fiecare segment TZP, receptorul va specifica în câmpul fereastra de primire.
Cantitatea de date suplimentare primite în octeți care doresc să tamponeze pentru conexiunea gazdei de
trimitere poate trimite doar până la acea cantitate de date înaintea lui Miss White atunci când confirmarea
și actualizarea dimensiunii ferestrei de la UDP gazdă primită nu implementează controlul fluxului.
Și într-un mediu VOIP ca exemplu care folosește UDP, chiar dacă nu există nici o conexiune fizică
între două telefoane implicate într-un apel telefonic, apelul va rămâne în așteptare și expeditorul va continua cu merite să
trimită cantități imense de date.
Chiar dacă receptorul nu poate procesa datele primite, UDP se bazează pe protocoalele Hi-Lo pentru implementarea
controlului fluxului.
Încă o dată, TZP este orientată spre conexiune și UDP este conectată mai puțin. TZP va stabili conexiunea
și va menține conexiunea în timpul întregii transmisii.
Odată ce transmisia este finalizată, sesiunea este terminată.
UDP nu configurează sesiunile și va trimite doar datele cu speranța că receptorul o va primi.
Încă o dată, TZP implementează fiabilitatea în care fiecare segment transmis este recunoscut și dacă
segmentul a dispărut, acesta este retransmis UDP nu pune în aplicare fiabilitatea.
Și încă o dată se bazează pe protocoalele Hailo pentru a implementa orice fiabilitate, dacă este necesar în anumite cazuri, cum
ar fi voice over IP sau video transmis printr-o infrastructură IP.
Fiabilitatea nu este necesară.
Nu există niciun punct de retransmitere a ultimelor pachete de voce, astfel încât o comparație rapidă între UDP și TZP sau un protocol fiabil
și cel mai bun efort sau un protocol fiabil TZP încă o dată este orientat spre conexiune.
Nu sunt transmise date înainte de stabilirea unei sesiuni, înainte de transmiterea
oricăror date.
Există confirmări ale datelor primite și ale numerelor de secvențe pentru a urmări transmiterea datelor.
UDP, pe de altă parte, este mai puțin conectată și nu urmărește datele și nu asigură transmiterea datelor.
TCAP este o secvență de numere.
UDP nu aplicațiile care utilizează TZP includ emailurile HGP și aplicațiile FGP care utilizează UDP includ aplicații de streaming vocal cum ar
fi voice over IP și aplicații de streaming video din cauza naturii
VoIP sau video.
Nu există niciun motiv pentru retransmiterea într-un mediu VOIP, vorbitorul va trebui să repete ceea ce a
spus.
Dacă ascultătorul nu a putut să descifreze ceea ce a fost comunicat.
Dacă ați folosit vreodată Skype, s-ar putea să pară că persoana vorbită este sub apă sau sună mai mult
ca o mașină decât persoana pe care o cunoașteți.
Dar ați putea totuși să înțelegeți ceea ce au spus și astfel, chiar dacă datele au
dispărut, conversația poate continua.
Sau, dacă se face destul de rău, îl întrebați pe vorbitor să repete ceea ce au spus într-un mediu de streaming video.
Este posibil să observați că o parte a imaginii nu este reîmprospătătoare în mod corespunzător, dar totuși
puteți să urmăriți ce se întâmplă în videoclip din cauza naturii voce și a videoclipului.
Este inutil retransmiterea datelor și astfel TZP nu este utilizat în aceste medii.
UDP este utilizat astfel încât UDP este un protocol de strat de transport.
Se află la nivelul stratului pentru modelul pe care îl furnizează aplicațiilor cu acces la stratul de
rețea tot stratul 3, fără mecanismele de răspundere generală, așa cum sa discutat.
Acesta este ideal pentru aplicații de voce prin IP sau video.
Este o conexiune mai mică în cazul în care datagrama într-o singură direcție destinația centrală fără notificare prealabilă
către dispozitivul de destinație.
Nu există comunicare înainte de transmiterea datelor.
Datele ajung doar la receptor și este de așteptat ca receptorul să se ocupe de aceste date.
UDP este capabil să furnizeze o verificare foarte limitată a erorilor, datagrama UDP include o verificare opțională a unei
anumite valori pe care dispozitivul de recepție îl poate utiliza pentru a testa integritatea datelor, antetul UDP include și un
număr de port destinație și dacă acea datagramă este direcționată spre o rețea activă codul de pe dispozitivul de recepție
poate fi transmis un mesaj de retur pentru a indica faptul că acest cod este inaccesibil.
Voi discuta mai multe detalii în câteva momente.
Este un concept foarte important de înțeles.
UDP oferă cel mai bine dacă la livrare.
Nu există nici o garanție că pachetele furnizate de date pot fi direcționate în mod nedorit duplicate sau pierdute
în drum spre destinație.
Nu există nici o garanție de primire a protocoalelor va trebui să pună în aplicare fiabilitatea, dacă este necesar.
Ele nu sunt, de asemenea, caracteristici de recuperare a datelor în UDP.
Din nou, protocoalele Hiler vor trebui să se recupereze din ultimele pachete corupte.
TFT, ca exemplu, are un mecanism construit pentru a face față pierderii de date, iar TFT P utilizând UDP are propriile sale
blocate în mecanismele de secvențiere și retransmisie, deoarece nu se poate baza pe UDP pentru a implementa fiabilitatea.
Capul UDP este foarte simplu.
Acesta are un port de 16 biți de port sursă 16, dar Port la numărul de destinație, astfel încât să fie specificat numărul
de port utilizat de către sursă și un număr de port utilizat de destinație.
Are un câmp de lungime ETP pe 16 biți care specifică lungimea în octeți a întregii datagrame.
Cu alte cuvinte, antetul și datele, lungimea minimă pentru datagrama UDP este de 8 octeți, deoarece
aceasta este lungimea antetului.
Teoretic, dimensiunea maximă este de șaizeci și cinci de mii cinci sute treizeci și cinci de octeți.
Dar versiunea IP 4 va impune o limită maximă de șaizeci și cinci de mii cinci sute șapte octeți.
Opțional, pentru verificarea erorilor poate fi utilizată o sumă de control UDP.
Aceasta este opțională o versiune IP 4 dar nu este opțională o versiune IP 6.