Iată un exemplu pentru a demonstra acest lucru în detaliu.
Dacă routerul din San Jose în această topologie este rețeaua de publicitate 10. 0. 0. 0/8 la ruterul
din San Francisco folosind RIP versiunea 2, ruterul
din San Francisco va considera că factorul de credibilitate sau
distanța administrativă a acelui traseu este de 120.
Dacă aceeași rețea a fost anunțată de ruterul din New York folosind EIGRP, ruterul din
San Francisco va aloca acea rută
unei distanțe de credibilitate sau administrator de 90.
ruterul din San Francisco nu va instala acest rute recepționat prin EIGRP de la
ruterul din New York în tabela de rutare locală, iar traficul primit va ajunge la o adresă
IP de 10. 1. 1. 1, de exemplu,
va fi direcționat către routerul din New York și nu spre ruterul San Jose.
Aceeași rețea este recepționată de la diferitele dispozitive vecine prin diferite protocoale
de rutare, iar distanța
administrativă a fost utilizată în acest exemplu ca un întrerupător de legătură.
Protocolul de rutare mai credibil este EIGRP ruta RIP
nu este instalată în tabela
de rutare locală de pe ruterul din San Francisco.
Traseul EIGRP este instalat și traficul este direcționat către
New York pentru a ajunge în această rețea.
acum ruterul din San Francisco are încă ruta RIP în baza de
date RIP, astfel că dacă ruta EIGRP nu mai era disponibilă, ruta RIP va fi
instalată în tabela de rutare, iar San Francisco va
direcționa traficul către San Jose pentru a ajunge la dispozitivele gazdă în
rețea 10. 0. 0. 0 cu
alte cuvinte, dacă această legătură a scăzut din anumite motive și
nu a existat nicio conexiune între San Francisco
și New York traficul va fi apoi trimis la San Jose,
dar dacă link-ul s-a întors din nou, traseul EIGRP care este
apoi publicat va înlocui ruta RIP iar traficul
va fi direcționat acum la New York.
Deci, New York este prima alegere și va
fi folosit în cazul în care vecinul este
disponibil și San Jose este a doua alegere pentru a ajunge la aceeași rețea.